I TIDLIGERE AFSNIT:
Hvis du går i krig, vil dit lod blive storhed og ulykke.
Lad os gå mod nord til Alperne.
Hvis vi angriber fra syd, kan Pompejus opholde Spartacus.
- Næste gang er jeg ikke så blid. - Har hun sluttet sig til oprøret?
500 af dine mænd for Tiberius' liv.
- Nu har drengen ingen værdi. - Giv Crassus noget andet.
Gør mændene klar.
Jeg finder Spartacus -
- og giver ham det endeligt, som han fortjener.
SEJR
Sig til dine venner, at de skal befri deres slaver eller ende ligesom dig.
- Hvem er du? - Jeg er Spartacus.
Endnu en villa angrebet.
- Hvor mange er det i alt? - Seks på tre dage.
Jeg er Spartacus!
Han er hurtigere end den bevingede Mars.
Spartacus er kun en mand.
Og mænd kan ikke tilbagelægge store afstande så hurtigt.
- Tror du ikke på meldingerne? - Han laver numre.
Han vil lokke Pompejus til at jage efter spøgelser.
Det er os, der skal standse Spartacus, ikke Pompejus.
Hvis thrakeren slipper væk, vil nederlaget hvile på vore skuldre.
Og de, der har ofret deres liv.
Der var ikkun kolde gløder i den oprørslejr, Tiberius døde i.
Spionerne har endnu ikke set Spartacus og hans hær.
Send flere ud. Jeg vil møde thrakeren i kamp ved først givne lejlighed -
- og skue ind i hans øjne, når livet rinder ud af dem.
Gør arbejdet færdigt, Lugo.
Mangen en afsindig mand har udklækket mangen en gal plan.
Men den her overgår alt.
Vi har taget fusen på Pompejus, men Crassus rykker stadig frem.
Hvis blot vi kan vælge, hvor slaget skal stå.
Håbet om det hænger i en tynd tråd.
Den holder længe nok til, at de andre kan slippe væk.
Det beder jeg også til.
Og jeg vil give mit besyv med til at opholde Crassus.
Grib et sværd og før det ud i livet.
De har taget alt fra mig.
Du skal lede dem, der ikke kan kæmpe op i bjergene.
Vend tilbage til Nasir og forbered jer på at rykke ud.
Han er mere død end levende, og dog vil han give sit liv for din sag.
- Min sag? Er det endnu ikke din sag? - Jeg er ingen martyr på korset.
Men jeg ofrer gerne mit liv for de mere værdige.
Så bi og få lettet dit hjerte, før vi tager afsked.
Det synes mig et andet liv, da jeg således kyssede Crixus.
Vi er blevet frataget meget.
Snart står vi over for Roms legioner.
Så gengælder vi dem deres bitre tjenester.
Har du bygget det?
Vi spænder din hånd fast, så du ikke mister grebet.
Jeg kan ikke flygte op i bjergene sammen med de andre.
Trods mine ordrer er min plads på slagmarken.
Og min plads er ved din side.
Tiden er inde.
Jeg vil ikke forlade din favn.
Og jeg vil ikke se dig forlade den. Men du må følge med de andre.
Kom med mig.
Jeg må blive, så du kan nå op i bjergene og leve i frihed.
Der er intet liv uden din berøring.
Du sagde engang til mig, at guderne havde sendt mig som din redning.
Du tog fejl.
Det var dig, der blev sendt.
Og mig, der skulle reddes.
Jeg ville blive hos dig til enden, hvis jeg er i stand til det.
Og hvis du ikke er?
Så venter jeg på dig ved kysten i livet efter døden.
Oenomaus og Melitta holder mig med selskab, indtil jeg kan holde dig igen.
Må guderne beskytte dig.
Og sørg for at Crassus og hans legioner falder for bedre mænd.
- Deres færdigheder er fortrinlige. - De skal skærpes.
Til mødet med Regnbringeren.
- Han ser fredfyldt ud, ikke sandt? - Jo, herre.
Det ligner ikke den dreng, jeg kendte.
Bestandigt rynkede øjenbryn og fuld af bekymringer.
Et spejlbillede af sin far, alvorsfuld af ansigt og sind.
- Sådan var han ikke altid, vel? - Nej, herre. Ikke altid.
Årenes gang gør immun over for livets simple glæder -
- indtil der kun er en sten tilbage, kold og nådesløs.
Gid rejsen havde fået et andet endemål.
Fortæl mig om hans bortgang igen.
Folkemængden var fyldt med slaver, -
- vrede over at Crassus' søn var blevet sat på fri fod.
En brød ud af mængden med en kniv i hånden, -
- da Cæsar fulgte Tiberius væk.
Hvem var den slave, der tog hans liv?
En ældre mand -
- vansiret af sin herres ar.
Gid hans liv var blevet taget -
- så Tiberius stadig ville have sit.
Undskyld os. Vi har hørt fra spionerne.
- Spartacus? - Hans mænd er set mod nord.
Giv ordre til at bryde op og marchere ud.
- Krigen nærmer sig sin afslutning. - Som alle menneskelige foreteelser.
Vagterne følger dig hjem.
Du har ikke spurgt mig, hvorfor jeg forrådte dig.
Kan dit svar vende tidens gang? Eller slette mindet om et dybt ar?
Nej. Men jeg ville give mit liv for din tilgivelse.
Min brøde til trods.
Gid det var muligt for mig at tilgive.
Del jer og tag forskellige veje. Så har I bedre chancer.
Bedst chance har vi, hvis du fører os.
Crassus skal opholdes, så du og de andre kan slippe væk.
- Vi venter for foden af bjergene. - Nej.
- Er det ikke min egen beslutning? - Jo, som du tit minder mig om.
Men sæt ikke dit liv på spil, i håbet om at jeg klynger mig til mit.
Du falder ikke i kamp mod Crassus.
Hvornår har du fået evnen til at skue ind i fremtiden?
Jeg har blot min tiltro. Til en mand uden lige.
Tak. For dine ord.
Og for den trøst, dit nærvær har bragt mig.
Gå.
Mist ikke livet til romerne, din vilde fisse.
Jeg knepper dem alle sammen, og så kommer jeg tilbage.
- Ved du, hvad du skal? - Som aldrig før.
Men Nasir og jeg trækker ikke mod bjergene.
Det har vi talt om. Du kan ikke kæmpe ...
Jo. Kærlige hænder har smedet ham et våben.
Jeg vil ikke sidde med hænderne i skødet.
Jeg har set mangen en mand falde, som jeg kaldte broder.
Du er den sidste, der også var med til at vælte Batiatus.
Du gør mig ære ved endnu en gang at stå ved min side.
De er rede til at rejse.
Mine venner, tiden er inde til at tage afsked.
Vi vil tænke på jer, når vi står over for Crassus og hans legioner.
Mange af os vil falde.
Hverken med strategi eller list kan en uafvendelig skæbne undgås.
Men vores blod vil købe jer tid til at nå op i bjergene -
- uden for Roms rækkevidde -
- den by, der har hjemsøgt os med død og elendighed.
Tag afsked. Og lev i frihed.
Tak. For alt hvad du har gjort.
- Tak. - Tak, Spartacus.
- Må guderne velsigne jer.
Spartacus!
Roms spioner har set os.
- Hvilket våbenmærke bar de? - En drabelig tyr.
- Crassus. - Han har bidt på krogen.
Begiv jer af sted og tøv ikke et øjeblik. Af sted!
Jeg vil bede for Crassus' endeligt og Spartacus' sejr.
Jeg har fået nok af ord og tårevæddede afskeder.
Nu vil jeg se blod og høre vore fjenders skrig.
Lad os forrette det.
Holdt!
Ballistaer klar!
Gå ikke til angreb, før I får ordre til det.
Spyd!
Jeg kommer ikke med ufred. Jeg har en besked fra Crassus.
Spyd!
Spyt ud. Og bed til dine guder om, at jeg finder dine ord værdige.
Har du nogen sinde set mage?
Så mange hjerter, der slår mod uundgåelig død?
- Hvorfor har du hidkaldt mig? - Af samme årsag som du kom.
- Nysgerrighed. - Er den så blevet tilfredsstillet?
Vi har pint hinanden i månedsvis og begge lidt alvorlige tab.
- Men vi har aldrig udvekslet et ord. - Ingen kan gøre en forskel.
Jeg insisterer stadig på at udveksle dem.
Lad os være alene.
- Imperator ... - Adlyd min befaling!
Det er allemandsviden, at du ikke kan vinde denne konflikt.
Alle de romere, jeg har slået ihjel, har ment det samme.
- Deriblandt min søn. - Han tog Crixus' liv.
Galleren døde på slagmarken. Den ære blev ikke Tiberius til del.
Det skete ikke på min befaling.
Men kvinden var blevet mishandlet, og hendes familie krævede hævn.
Min familie kræver også hævn for min søn.
- Som din familie for din kone ... - Vores tab er ikke ligebyrdige.
Din søn kæmpede for Republikken.
Den samme republik, der dømte min kone til trældom og død.
Og nu skal tusinder følge i hendes fodspor?
Hvad der end sker mit folk, har vi selv valgt det.
Vi er herrer over vore egne skæbner. Ikke du.
Ikke romerne. Ikke engang guderne.
I vælger ikkun tid og sted for jeres død.
Hellere falde for sværdet end for herrens pisk.
Vil det læge det gnavende sår?
Besejrer Regnbringeren Crassus, trækker han sig så tilbage?
Med viden om at retfærdigheden er sket fyldest?
Der er ingen retfærdighed. Ikke i denne verden.
Endelig er der noget, vi er enige om.
Når vi mødes igen, vil jeg slå dig ihjel.
Nej. Du vil forsøge.
Mere kan en fri mand ikke gøre.
Du kan ikke stole på Spartacus.
Hvorfor skulle han lyve?
Jeg ved ikke, hvordan barbarer tænker.
Sig mig det én gang til. Hvem slog Tiberius ihjel?
En ældre mand, som jeg har sagt ...
Spartacus nævnte en kvinde!
Der ønskede hævn.
Han forsøger blot at så splid mellem os.
Det kan knuse os, hvis I således har sveget mig!
Men kun i sanddru tale vokser håbet om tilgivelse.
Det var min hånd, der berøvede Tiberius livet.
Var mine kærtegn så grusomme, at min søn skulle bøde med sit liv?
Tal, mens du endnu kan tale!
Du skyder skylden på et offer!
Din ædle søn tog hende med vold!
En af mange skændige handlinger!
- Flere løgne! - Det er sandt!
Hans kærlighed til dig blev til had, og så forsøgte han at ramme dig!
At såre dig mest muligt.
- Hvorfor har du ikke sagt noget? - Jeg forsøgte på Melia-bakken.
Ingen forseelse er så stor, at jeg ikke kan tilgive min søn.
Vi ville ikke såre dig uden grund, Markus.
Derfor tilbageholdt vi sandheden.
Lad os være alene.
En søn er ikkun et spejlbillede af sin far.
Er jeg således? Forskruet og perverteret?
Du er, hvad du altid har været. En god mand, der gør sin pligt.
Undskyld.
Undskyld for alt, hvad du har måttet lide.
Det skal få en ende, når Spartacus falder -
- og krigens ulyksalige begivenheder fortoner sig i en fjern fortid.
Det er en tung byrde ved en krigs afslutning at skue dens pris.
Mener du ikke, at vi kan besejre Crassus?
Du udretter bestandig det umulige.
Jeg ville ikke spille på en anden hest.
Men vores chancer er ikke store.
Nej.
Jeg ville tilbyde dig en opstrammer, men jeg er gået bort fra den slags.
Ja, det har jeg bemærket.
Jeg vendte også sviren ryggen, da et rent hjerte erobrede mig.
Taler du om din kone?
Første gang vi lå sammen -
- sagde hun, at guderne havde talt til hende i drømme.
De havde sagt, at jeg aldrig skulle elske en anden kvinde.
- Var profetien sand? - Jeg fandt trøst i andre.
Men der er en tomhed, som aldrig kan udfyldes.
Et tomrum blev tilbage, hvor engang et hjerte bankede -
- da Sura blev taget fra mig.
Du efterlyste en definition på sejr. Jeg opgjorde den i romerske døde.
Men nu har du ændret standpunkt?
Liv er definitionen på sejr.
Ikke romerske døde eller vores døde, men Sibyls liv.
Laetas liv, moren og barnets liv, så mange andre.
De er alle Sura. Og de skal leve.
Den sag kan selv jeg favne.
Du må gøre mere end at favne den. Du må føre an.
- En gammel diskussion, Spartacus. - Som nu må være afgjort.
Jeg kan ikke gøre det her, uden at du indtager din retmæssige position.
Ingen fortjener den mere end dig.
- Hvad vil du have jeg skal gøre? - Det umulige.
- Er mændene rede? - Javel, imperator.
Tak. For din tro tjeneste.
Spartacus er en tåbe at møde os med så få mænd.
Han har vist sig at være mange ting. Men ikke en tåbe.
- De er som et hav. - Som da Crixus blev skyllet bort.
De giver os blot muligheden for at svømme i et hav af romersk blod.
Storhed og ulykke ...
Hvad skal det betyde?
En advarsel. Fremført af en kærlig kone.
Til en mand, der ikke længere er til.
Snart vil Crassus give ordren. Og så står vi over for hans legioner.
Vi står i overmagtens skygge -
- som deres republik kaster over enhver mand -
- enhver kvinde og ethvert barns liv, dømt til trældommens mørke!
Tvunget til at slide og lide -
- så de med rigdom og rang -
- kan se deres formuer vokse hinsides enhver fornuft.
Lad os lære dem, at alle, der trækker vejret, er lige meget værd!
Og at de, der forsøger at træde friheden under fode -
- vil falde for frihedens råb!
Ingen såret fjende skal velsignes med nådestødet.
Jeg vil gøre et eksempel af alle, der griber til våben mod Rom.
Affyr ballistaer og katapulter.
Lad! Antænd!
- Klar! - Fyr!
Fremad!
Ryk fremad. Gør oprøret til en saga blot.
Fremad! Fremad!
Indtag jeres stillinger!
Hold stillingen.
Hold stillingen!
Bueskytter!
Nu!
Barbaren er snarrådig.
Han sinker ikkun tidevandet med sandkorn.
Skildpadde-formation.
- De gør som forventet. - Lad os overraske dem.
Nu!
Affyr ballistaer og katapulter.
- Vil du slå vores egne mænd ihjel? - Jeg vil vinde krigen!
Træk jer ikke tilbage! Fremad!
Fyr!
Jeg knepper jeres mødre!
- Slaverne falder for strategien. - Ligesom vores egne mænd.
Et beklageligt tab, som vi gladelig bærer for at besejre Spartacus.
Vi bliver angrebet til hest! Gør omkring!
Vend ballistaerne om! Hurtigt!
Forsvar venstre flanke!
Tag kommandoen over bagtroppen, Cæsar! De må ikke miste overblikket!
- Vi må trække os tilbage. - Det forventer han.
Giv lyd og ryk fremad!
Castus!
Gid jeg havde været dig ...
Bare en enkelt dag ...
Agron! Sikr din flanke! Lad dem ikke komme nærmere!
Nasir!
Nævia! Hjælp Gannicus!
- Nu! - Kom!
Spartacus!
Imperator!
Beskyt imperatoren!
Crassus!
Herligt at have så mange romere at slå ihjel.
Kun ét liv er noget værd. Tiltræk jer opmærksomhed, så tager jeg det.
- Hold geleddet! - Brug amforaerne!
Cæsar!
- Tilkald lægen! - Jeg vil tilbage på slagmarken!
Udsæt dig ikke for fare. Hvis du falder, vil Spartacus få overtaget.
Jeg har længtes efter at møde dig.
Jeg har længtes efter at hugge dit hoved af.
Saxa!
Igen er jeg i din favn.
Jeg svor -
- at jeg ville tage dit liv.
Så kom an.
Forsøg at tage det.
Formation!
Det her tilhører ikke dig, slave.
Nej!
Rokade!
Hold inde!
Gid du havde været romer -
- og havde stået ved min side.
Jeg priser mig lykkelig over -
- at det ikke er tilfældet.
Agron!
Giv mig et sværd.
Imperator ...
Bistå mig i at genindtage bakken!
- Finkæm de omgivende bakker! - Spartacus er sluppet væk igen.
Han bløder fra tusind sår. Slår hans hjerte endnu, stopper det snart.
De er mange, der i den gale sags tjeneste, klynger sig til livet.
Gør et eksempel ud af dem på Via Appia.
Lad alle slaver på vejen til Moder Rom vide -
- hvad belønningen er for at vende sig imod deres herrer.
Et gement endeligt for en legende, der engang var en gud i arenaen.
Legender er ikkun drømmes kød, der rådner i virkelighedens sol.
Det er trist at se en, der før var så elsket, blandt de fordømte.
Det var alment kendt, at hun var oprører.
Jeg har tilgivet hende årsagen. Men jeg må gøre min pligt.
Pompejus ...
Guderne være lovet, at du er uskadt, gamle ven.
Jeg frygtede, at Spartacus havde nået -
- at overløbe dig, før jeg knuste ham mod nord.
- Nord? - Hans hær var på vej op i bjergene.
Vi har orienteret Rom om -
- at Pompejus har besejret den fjende, du skulle slå ned.
Du stjæler æren. Spartacus blev besejret ...
... mod nord af den brave Pompejus, helten fra Hispania.
- De gør mig ære. - Jeg gør blot Rom ære.
Og de, der som jeg ønsker at se den blomstre.
Så er vi to gjort af samme stof.
Lad os spise middag, når De vender hjem.
Efter alle vores lidelser lader du Pompejus stjæle vores sejr?
Vi gør ham til en allieret.
Vi vil blive et mægtigt triumvirat, der kan ændre historiens gang.
Du taler altid om fremtiden.
Fortiden kan ikke ændres. Nutiden er ikkun ruelse og tab.
Det er kun i fremtiden, at en mand kan finde trøst.
Når mindet fortoner sig.
Han lever endnu.
Vi er nået op i bjergene.
Vi ventede på dig som lovet.
Er alle i god behold?
Pompejus angreb den anden halvdel.
Mange mistede livet.
Vi må bære ham op i bjergene, før vi også bliver opdaget.
Hold inde.
- Jeg vil hvile lidt. - Vi kan ikke blive her.
Nej, det kan I ikke.
Og jeg kan ikke følge med jer.
Spartacus. Spartacus.
Spartacus?
Det er ikke mit navn.
Nu skal jeg endelig høre det igen.
I min kones mund. Hende, jeg har længtes efter.
Græd ikke.
Den største sejr er -
- at falde fra denne verden som en fri mand.
En dag vil Rom styrte i grus.
Men du skal altid blive husket.
I hjerterne af alle, der længes efter frihed.
Tekster: Per Budtz-Jørgensen www.sdimedia.com